Новий ландшафт Хортиці після вибуху Каховської ГЕС і що можна виявити на колишньому дні річки Дніпро
Я поїхав зі свого рідного Запоріжжя у квітні місяці, щоб відновитися після втрати близьких людей. Коли в липні місяці я повернувся назад – у знайомих з дитинства місцях на мене чекав інший ландшафт. З-під води вийшли нові території, тонни сміття і знамениті землі Великого Лугу, який бачив мало хто з нині живих городян. Мені вдалося зробити репортаж про те, який тепер вигляд мають Хортицькі плавні, а заразом допомогти з прибиранням нових територій.
Далекого 1950 року СРСР розпочав зведення ще однієї гідроелектростанції на території радянської України, що входила тоді до її складу. Це була одна з найбільших споруд того часу. Було задіяно 12 тисяч осіб, 1100 автомашин, 30 екскаваторів, 75 кранів, 100 бульдозерів, 14 паровозів.
Результатом будівництва було утворення Каховського водосховища площею 2155 км². Протягом 3 років, з 1955 по 1958 рік, воно наповнювалося водою, затоплюючи історичні землі Великого Лугу. Під воду пішла майже вся територія, за винятком кількох шматочків землі на південно-східній частині острова Хортиця (Хортицькі плавні, якими я колись гуляв) і на лівому березі Дніпра (Домаха).
Близько 2:50 ночі 6 червня 2023 року, внаслідок військових дій між Росією та Україною, стався прорив і руйнування Каховської ГЕС. Сотні тисяч тонн води обрушилися вниз за течією, затоплюючи і зносячи все на своєму шляху.
І якщо нижче за течією від Каховського водосховища все зазнало тимчасового або постійного затоплення, то вище за ГЕС рівень води знизився, уперше за 68 років піднявши на поверхню території Великого Лугу.
У районі мого міста Запоріжжя став формуватися новий ландшафт, а Дніпро обмілів. Звичайно, більша частина нових територій розташована нижче за течією, в районі річки Янчекрак і нижче, поблизу Василівки. На жаль, через те що там проходить лінія фронту, відвідати їх не є можливим.
Територія острова Хортиця, так улюблена мною, також закрита для відвідування з часів COVID-19 за винятком кількох туристичних локацій.
І все-таки мені вдалося потрапити на острів легально і відзняти те, який тепер вигляд має те, що ще недавно було дном річки Дніпро. А заодно – допомогти з прибиранням від тонн сміття, які опинилися в піску і на ньому.
![Вид на лівий берег річки Дніпро з боку острова Хортиця](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7289-1250x703.jpg)
Це був ранок 29 липня 2023 року. На вулиці з самого ранку сильна спека і спопеляюча спека, так характерна для наших степів. Поснідавши і одягнувши зручний одяг, я вирушив на острів.
На з’їзді з недобудованих мостів (їх намагалися збудувати з 2005 року, але так і не змогли цього зробити, на початку через тотальну корупцію, а потім – через війну) звертаю в бік плавнів. Тут ми каталися на конях і велосипедах. Відразу маса спогадів.
Поліцейські зупиняють машину, запитують куди і навіщо їду. Проїжджаю далі й доїжджаю до селища Овочівників. Тут точка збору волонтерів.
Тут уже чекають не тільки легкові автомобілі, а й кілька великих автобусів. Волонтери на прибирання приїхали з усієї України.
![Попередній інструктаж МНС про поведінку в разі знаходження вибухонебезпечних предметів на дні річки. Автор фото не відомий.](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/4O1A4842-1250x833.jpg)
Починається коротка інформація від МНС. На цих територіях йшли сильні бої між Червоною Армією і Третім Рейхом під час Другої Світової війни, плюс зараз в Україні триває війна. Усе це призвело до того, що серед знахідок могло бути не тільки сміття і металобрухт, а й вибухонебезпечні предмети. (До речі, виявлення мін і боєприпасів можливе в найрізноманітніших куточках світу, особливо якщо ви часто сходите з промаркованих туристичних стежок. Знайте, як поводитися в разі їх виявлення).
Потім ми взяли мішки для сміття, рукавички і вирушили під палюче сонце (те, що я там не обгорів – це лише завдяки тому, що завжди намагаюся користуватися сонцезахисним кремом).
Крізь ліс я рухався до Дніпра і вийшовши на відкриту місцевість за секунду зупинився. Там, де ще недавно можна було плавати, на десятки метрів простягався пісок. Я бачив схожу ситуацію на протилежному березі, але чомусь лише тут усвідомив масштаби.
![Я та інші волонтери під час прибирання нового пляжу острова Хортиця після відходу води. Автор фото не відомий.](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/4O1A5238-1250x833.jpg)
З моменту затоплення минуло не так багато часу. Подекуди в улоговинах ще залишилася вода. Вона зацвіла і вельми неприємно смердить. Дрібну рибку з неї давно з’їли чайки.
Залишки дерев, корчів, які так довго лежали на річковому дні, вкрилися дрібними черепашками молюсків. Самі молюски померли, а черепашки висохли під літнім степовим сонцем і за найменшого подиху вітру видавали тихий, мелодійний звук, простукуючись одна об одну.
![Залишки дерева, що виринули з води Дніпра через десятиліття](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7278-EDIT-1250x703.jpg)
Сліди людської життєдіяльності тут всюди. Спочатку ми збирали скляні пляшки: деякі були зроблені за останні 10 років, а вік деяких перевалив за 30.
Потім перейшли до складніших завдань. Одне з них – це автомобільні покришки. Не маючи можливості або бажання їх утилізувати, недбайливі автолюбителі з обмеженими розумовими здібностями тривалий час просто приїжджали на берег річки і викидали шини у воду. Осівши на днів і накопичивши в собі кілограми мулу, вони буквально “присмокталися” до дна, і витягти їх із цієї болотяної рідини було справою вельми клопіткою. Доводилося використовувати як знання фізики, так і грубу силу.
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7376-1250x834.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7377-1250x834.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7378-1250x834.jpg)
Навіть шину з радіусів у 15 дюймів витягнути було складно. Коли стикалися з покришками від трактора або вантажних авто – навалювалися на них натовпом.
І хоча з боку здавалося, що я просто безцільно блукаю з мішком, як і безліч інших волонтерів, але очищення цих територій було справою досить копіткою. Нагинатися до кожного шматка сміття, збирати його в мішок, відносити назад на берег за 200 метрів і повертатися до цього заняття знову і знову. Усе тому, що я сподіваюся – колись закінчиться війна і тут знову буде пляж, будуть гратися діти і гуляти молодь.
![Ось так я бродив узбережжям у пошуках сміття](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7379-1250x834.jpg)
Часом здається, що дійти до сусіднього берега можна пішки. Це оманливо, але на скелі, які ще вчора були доступні лише з байдарки або човна, сьогодні чимало жителів міста ходять пішки по щиколотку у воді.
Другою проблемою були суднові канати. Ці металеві троси за десятиліття у воді неабияк закопалися в пісок і проржавіли. Деякі з них діставалися легко, деякі доводилося буквально відкопувати. При цьому їхня вага не мала, а довжина створює додаткові складнощі. І як добре, що я щеплений від правця, думалося мені, Коли мало не поранився ними.
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/4O1A5314-1250x833.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/4O1A5317-1250x833.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/4O1A5319-1250x833.jpg)
Звісно, у цій частині швидко зникли історично – значні знахідки. У перші ж дні після відходу води десятки нелегальних копачів вийшли з металошукачем на береги водойми й доки поліція схаменулася, встигли багато чого забрати, чим тепер торгують на місцеві аукціонах в Інтернеті.
Частина залишилася значно глибшою. Особливо це стосується артефактів часів козацтва. Сподіваюся, ще буде можливість усе це вивчити мені і як історику – археологу. Зізнатися, не було в Запоріжжі історика, який десь у глибині душі не мріяв, що колись ці території знову опиняться на поверхні. Шкода, що за таких жахливих обставин це сталося.
Пейзажі фантастичні. Я б сказав – інопланетні. Це, звісно, жахлива техногенна катастрофа, але вона дала нам змогу побачити знову те, чого здавалося ніколи вже не побачимо.
![Пейзажі часом абсолютно постапокаліптичні та інопланетні](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7315-1250x703.jpg)
Залишки води набувають зелених відтінків. Там відбуваються свої, біологічні та хімічні процеси. Зараз запах уже не так чути, але перші тижні, кажуть, сморід стояв моторошний.
І ось серед цих просторів Нового Великого Лугу лежать найрізноманітніші предмети. Ось металевий ящик, вкритий іржею, який пізнав сліди часу. Або колесо, схоже на те, що використовується в дитячих велосипедах. Металеві бочки… Усе це викидали у воду, щоб позбутися його. Але ці предмети живуть своїм життям і знову знайшлися через десятиліття.
Часом знахідки проливають світло не тільки на історію середніх віків, а й на набагато новішу. Наприклад, ці бетонні елементи крамничок дали змогу припустити, що тут раніше була пляжна зона відпочинку. Особисто мені, як любителю історії Запоріжжя буде цікаво покопатися в картах і старих фотографіях, щоб дізнатися більше про це місце.
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7329-703x1250.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7334-1250x703.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7337-1250x703.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7295-703x1250.jpg)
![](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7304-1250x703.jpg)
Серед усього цього трапляються й рештки великих риб, яких ще не встигли доїсти бродячі тварини. Це немов повертає нас до реальності й нагадує, що ми на місці найбільшої техногенної катастрофи Європи. Про це писатимуть у підручниках з історії, розповідатимуть дітям та онукам. І це наша реальність, у якій доводиться жити.
![Це - наша нова реальність. Те, що десятиліттями було приховано тоннами води тепер на поверхні](https://kwidoo.travel/wp-content/uploads/2024/03/IMG_7319-1250x703.jpg)
Я не знаю, скільки часу мине після закінчення війни доти, доки тут усе розмінують і прості люди зможуть без побоювання гуляти. Коли я та інші археологи міста виїдуть на розкопки територій Нового Великого Лугу. Але це обов’язково має статися. І як дослідники минулого століття, нам належить заново відкрити для себе цю частину України, яка понад півстоліття пролежала під водою і вивчити таємниці, які вона приховує в собі.
І все-таки, це неймовірно родючі ґрунти, які тепер ще удобрені мулом. А тому впевнений, що природа дуже швидко візьме своє і відновить ці землі. Вони знову будуть вкриті зеленню і послужать чудовим місцем для повернення фауни (раніше тут мешкали олені, кабани та інша живність).
А ось нижче за течією річки все сумніше. І проблема не обмежується тільки Україною. Постраждали щонайменше країни Чорноморського басейну, особливо – прибережні території Болгарії та Румунії. Про це я розповім в окремій статті.